Karel Čapek - Starý strom 
(z: "Hovory s T.G.Masarykem")

Podívejte se na ten starý dub; prý je mu devět set let, ale jak je silný, kolik je v něm života! Ta velikost ani to stáří mu nebrání vyrážet 
v nové listí ani kvést. Člověk by měl stárnout podobně. 
Žít do sta let, to by neměl být žádný kumšt 
- to se rozumí, těmi umělými, nepřirozenými zásahy 
se toho nedosáhne.

Růst na zdravém vzduchu
a v sluníčku, rozumně jíst a pít, žít mravně, pracovat svaly, 
srdcem a mozkem, mít starosti, mít cíl 
- to je celý recept makrobiotiky.
A neztratit živý zájem: protože zájem, to je život sám,
bez zájmu a bez lásky není života.

Měříme život příliš jednostranně: podle jeho délky 
a ne podle jeho velikostí. Myslíme víc na to, jak život prodloužit, 
než na to, jak jej opravdu naplnit. Mnoho lidí se bojí smrti, 
ale nedělají si nic z toho, že oni sami a tolik jiných žijí de facto 
jenom položivotem, bez obsahu, bez lásky, bez radosti.

V poznání pravdy, v mravním řádu, v účinné lásce 
máme už v tomto životě podíl na věčnosti - prodlužujeme svůj život ne o dni nebo o léta, ale o věčnost. Je dobře, že hledíme život člověka prodloužit; ale nadto jej máme zhodnotit.

Někdy se mi vracívá sen, nevím, odkud se mi vzal, 
snad z nějakého obrazu: na moři loď a nad ní se naklání anděl 
s hodinami; čas po čase skane z těch hodin krůpěj do moře a anděl praví: Zas jedna minuta uplynula. Ten sen si vždycky uvědomuje 
jako výstrahu: Dělej, pracuj, dokud tvé .minuty plynou.

Mnoho lidí stárne jen z pohodlnosti, že už nechtějí nic dělat. Nestárnout, to není jen udržet se, ale pořád růst, pořád získávat; 
každý rok má být, jako by člověk vystoupil o příčli na žebříku výš.